CITÁTY
z kníh Chálila Džibrána (1883 – 1931)
Spisovateľ, básnik, maliar a vizionár, pôvodom z Libanonu. Stal sa jedným z najväčších arabských a svetových spisovateľov 20. storočia. Pre jeho jemný a predsa silný poeticko-mystický štýl a hlboké, univerzálne témy ho nazývali „piatym evanjelistom“. Jeho najznámejším dielom je „Prorok“ (1923) a „Prorokova záhrada“ (1933).

* Vnútorná sloboda vyrastá z bolesti a osamotenia a privádza človeka k pravej kráse jeho žitia.
* Dobro a zlo, radosť a bolesť, svetlo a tieň sú nerozlučne spojené pre toho, kto hľadí očami múdrosti, ktoré sa nezávisle od povrchného ľudského osudu dívajú silou lásky do hlbín a vnímajú kvetinu, ako žije svojimi koreňmi v noci zeme a kvety v nebeskom svetle. Len na cestičke noci sa dôjde k rannej zore.
* V hĺbke srdca každej zimy spočíva tušenie jari a za závojom každej noci sa skrýva úsmevné ráno.
* Matka je v živote všetkým: útechou v strastiach, nádejou v zúfalstve, silou v okamžikoch slabosti. Je prameňom súcitu, trpezlivosti a zhovievavosti. Kto stratil matku, stráca hruď, na ktorej môže spočinúť svojou hlavou, ruku, ktorá mu žehná, pár očí, ktoré nad ním bdejú.
* Ženské srdce je ako kniha, ktorú môže čítať len verný druh, ktorý je zároveň druhou polovicou ženy, pre ktorú je stvorený od prvopočiatku sveta.
* Láska vás nielen korunuje, ale tiež pribíja na kríž....zväzuje vás ako snopy obilia, omláti vás, aby vás obnažila, preosieva vás, aby vás zbavila pliev. Vymieľa vás do biela, hnetie vás, dokiaľ nezvláčniete. A potom vás postúpi svojmu svätému ohňu, aby ste sa stali svätým chlebom pre svätú hostinu Boha.
* Ty voláš Neznámeho a Neznámy, zahalený do nepriestupnej hmly, prebýva v tebe samom: áno, vo tvojej duši drieme tvoj Vykupiteľ a to je tajomstvo nášho bytia. Sme dychom a ľúbeznou vôňou Boha. Sme bohom v liste, v kvetine a často aj v plode.
I. Až vtedy, keď rozdávate sami seba, dávate opravdivo
* Sedmoro pokáraní 
Sedemkrát som pokáral svoju dušu.
Po prvý raz, keď som sa snažil vyvyšovať sa na úkor slabšieho.
Po druhý raz, keď som pred zmrzačeným predstieral krívanie.
Po tretí raz, keď som, súc postavený pred voľbu, dal prednosť ľahšiemu pred ťažším.
Po štvrtý raz, keď som pochybil a utešoval som sa chybami ostatných.
Po piaty raz, keď som sa podlomený strachom, vystatoval svojou nesmiernou trpezlivosťou.
Po šiesty raz, keď som pozdvihol svoj šat, aby som unikol špine života.
Po siedmy raz, keď som chválil Boha a svoj chválospev som pokladal za cnosť.
	* O spravodlivosti 
Nemôžete oddeliť spravodlivého od nespravodlivého, ani dobrého od zlého. Lebo pospolu stoja pred tvárou slnka, rovnako ako sa spoločne tká čierne a biele vlákno. A keď sa pretrhne čierne vlákno, tkáč musí prehliadnuť celú tkaninu a preskúmať i tkáčsky stav.
A kto by chcel vyšľahať previnilcov, nech pozrie do duše postihnutých. A ak by niekto z vás chcel trestať v mene spravodlivosti a zaťať sekeru do stromu špatnosti, nech sa najprv podíva na jej korene. A vskutku nájde korene dobra i zla, plodnosti i neplodnosti, vzájomne prepletené v tichej náruči zeme...
A vy, ktorí chcete byť spravodliví a spravodlivosť pochopiť, ako by ste to mohli dokázať, dokiaľ na všetky činy nepohliadnete v plnosti svetla? Až potom poznáte, že vzpriamený a padlý sú ako jeden človek, stojaci v šere medzi nocou svojho trpasličieho bytia a dňom svojho božského jástva. 
A že uholný kameň chrámu nie je vyšší než najnižší kameň v jeho základoch.
	* Dávate málo, ak dávate len zo svojho majetku. Až keď rozdávate sami seba, dávate opravdivo...
	* Aký je človek v skutočnosti, nepoznáš z toho, čo ti o sebe vypráva, ale z toho, čo ti o sebe povedať nedokáže. Ak mu teda chceš porozumieť, nepočúvaj iba to, čo ti hovorí, ale predovšetkým načúvaj tomu, čo ti zamlčuje.
	* Mám ťa rád, brat môj, nech si akýkoľvek: či už kľačíš v chráme, alebo uctievaš Boha v mešite. Ty a ja, obaja sme deťmi viery. Najrozličnejšie náboženstvá sú ako prsty na milujúcej ruke onej Najvyššej bytosti. Táto ruka sa vzťahuje ku všetkým, ponúka všetkým dovŕšenie ducha a túži všetkých objať.
* O láske. Všetko, čo tvoríte naplňte dychom svojho vlastného ducha.
* Láska dáva len seba a berie len zo seba. Láska neovláda, ani nechce byť ovládaná. Lebo láske postačuje láska. A nedomnievaj sa, že môžeš usmerňovať beh lásky; lebo láska, ak ťa uzná toho hodným, bude sama riadiť svoj beh.
* Obmedzená láska hľadí vlastniť toho druhého, kým bezmedzná láska si nežiada nič než milovať. Láska, ktorá začína prebudením mladosti v celej jej bezstarostnosti, sa uspokojí stretnutím, uspokojí sa spojením milencov a rozvinie sa v objatí.
Naproti tomu láska, ktorá sa zrodila v lone nekonečnosti a zostupuje s tajomstvom noci, tá sa neuspokojí ničím menším, než s nesmrteľnosťou a pred ničím sa úctivo nepozdvihuje, iba pred Bohom.
* Láska, ktorá sa stále nanovo nerozvíja, ustavične umiera.
* Manželstvo je spojenie dvoch božských iskier, aby sa tretia zrodila na zemi. Je to spojenie dvoch duší mocnou láskou, aby neboli odlúčené. Manželstvo je oná vyššia forma spojenia, ktorá dve oddelené jednotky zlučuje v jednu, v jednom duchu. Podobá sa zlatému článku reťaze, ktorá započala pohľadom a končí večnosťou. Je ako čistý dážď, znášajúci sa z nepoškvrneného neba, aby oplodnil pole božskej prírody a požehnal mu.
* Sila milovať je najväčší dar Boha človeku, lebo nikdy nebude odobratý požehnanému, ktorý miluje.
* Milenci objímajú skôr to, čo je medzi nimi, než jeden druhého.
II. Láska je jedinou slobodou na svete
* Príroda k nám roztvára svoju náruč a zve nás, aby sme sa tešili jej krásou. My sa však obávame jej mlčanlivosti a ponáhľame sa do stiesnených miest, tlačíme sa do húfu ako ovce, prchajúce pred divokým vlkom. Potom prchajú a ženú sa v ústrety starobe, naplnení hlbokým zármutkom, bez toho, aby niečo pochopili.
	* Ak dospeješ ku konci toho, čo by si chcel vedieť, potom stojíš na začiatku toho, čo by si mal pochopiť.
	* Príliš pomaly kráčame v ústrety prebudeniu ducha a predsa iba táto sféra, nekonečná ako obloha, je pochopením krásy bytia prostred-níctvom našej lásky k tejto kráse.
	*  O večnosti. Z času by ste chceli urobiť prúd, na brehoch ktorého by ste sa usadili a strážili jeho plynutie. Avšak to, čo vo vás nepodlieha času, vie, že život nepodlieha času. A vie, že včerajšok je len spomienkou na dnešok a zajtrajšok je snom dneška.
	* Pre pozemského syna smrť na zemi znamená koniec. Pre dieťa ducha je však smrť iba začiatkom nepochybného triumfu.
	* Pokiaľ ti blázon hovorí, že duša zaniká zároveň s telom a to, čo je raz mŕtve, sa nikdy nevráti, povedz mu: Kvetina hynie ale semeno pretrváva a leží pred nami, plné tajomstva, ako večnosť života.
	* O živote a smrti. Chceli by ste poznať tajomstvo smrti. Ako ho však môžete odkryť, keď po ňom nepátrate v srdci života? Ak chcete opravdu uvidieť ducha smrti, otvorte svoje srdce dokorán telu života. Lebo život a smrť sú jedno, tak ako sú jedno rieka a more...
	* Človek sa snaží nájsť život mimo seba a nechápe, že hľadané spočíva v ňom samom.
	* Duša je ako embryo v ľudskom tele. Deň smrti je dňom jej prebudenia. Potom pre ňu začína veľký čas bolesti, jej hodina stvorenia.
	* O slobode. Ak je nejaká starosť, ktorej sa chcete zbaviť, potom ste si túto starosť asi sami zvolili, než aby vám bola uložená.
	* Vaša sloboda, akonáhle rozbije svoje okovy, sa sama stane okovami ešte väčšej slobody.
	* Iba idiot a génius ruší zákony, vytvorené ľuďmi; oni sú srdcu Boha najbližšie.
	* Všetko na zemi žije podľa zákonov prírody, v ktorej pramení dokonalá radosť slobody. Človek je však o toto šťastie olúpený, lebo sám stvoril pre dušu, pochádzajúcu z Boha, obmedzujúci pozemský zákon.
	Zostane človek opravdu otrokom svojho vlastného obmedzenia až do konca sveta? Alebo bude časom oslobodený a naučí sa žiť v duchu pre ducha? Skutočne bude človek vytrvale hľadieť dolu a vždy znovu  civieť do zeme? Či snáď konečne obráti svoj zrak a prestane sledovať svoj vlastný tieň medzi tŕňmi a telesnými pozostatkami?

III. Naozaj, podobáte sa oceánu
* Dieťa spája dve duše svojím úsmevom, ako stmeľujú ranné zore koniec noci s počiatkom dňa.
* O človeku. Nie ste uzatvorení vo svojich telách, ani pripútaní k svojim domom a poliam. Vaše pravé ja prebýva nad horami a potuluje  sa s vetrom. Vaše ja je nezmerné more bez hraníc. Je to slobodné stvorenie, duch, objímajúci zem a pohybujúci sa vo vesmíre.
* Všetko, čo je vo vás nesmrteľné, je vo dne v noci slobodné a z vôle Najvyššieho nemôže byť uzatvorené ani spútané. Ste Jeho dychom, ktorý nemôže byť, rovnako ako vietor, ani chytený ani uväznený.
* Vaše telo je harfou vašej duše.
* Kvapka rosy, vytvárajúca perlu v kalichu ľalie, je ako vy, keď vaša duša spočíva v srdci Boha.
* Človek je zložený z dvoch častí: jedna bdie v temnote, tá druhá spí vo svetle.
* Je povinnosťou človeka byť šťastný na tejto zemi a cesty ku šťastiu nachádzať tu, kde stretáva ľudí. Ten, kto kráľovstvo nebeské neodkryje v tomto živote, nespozná ho ani v budúcom živote. Neprišli sme na svet ako vyhnanci a zavrhnutí, ale ako deti, ktoré poznávajú radosti a krásy života a poznaním týchto tajomstiev sa majú klaňať večnému Stvoriteľovi.
* O duchu. Nie náš viditeľný svet je domovom myšlienok. Myšlienky žijú inde – tam, kde nebo nie je zatiahnuté mrakmi zmyselnosti. Náš dar predstavivosti nachádza cestu do kráľovstva bohov, aby človek zazrel, čo bude, až sa duša oslobodí od hmotného sveta.
* Existuje cesta medzi svetom ducha a svetom hmoty a my po nej kráčame v nevedúcom driemaní. Duch nás dostihuje, a my sme si nie vedomí jeho moci. ž keď sa vrátime sami k sebe, povšimneme si, že nesieme vo svojich rukách semená, ktoré je treba starostlivo zasiať do prsti nášho každodenného života, aby dávali plody dobrých skutkov a krásnych slov. 
* Telo je domom našej duše, oči sú ako okná a slová sú poslami.
* Boh prepožičal tvojmu duchu krídla, s ktorými môžeš stúpať ďaleko nahor na oblohu lásky a slobody. A ty, biedne stvorenie, si vlastnou rukou tieto krídla pristrihávaš a pripúšťaš, aby sa tvoja duša plazila po zemi ako hmyz.
* Myšlienka je vták priestoru, ktorý v klietke slov síce môže rozopnúť krídla, ale nemôže lietať.
* O skrytej jednote. V jedinej kvapke vody možno nájsť tajomstvá nekonečného oceánu. Jediná podoba teba samotného obsahuje všetky formy zjavenia života vôbec.
* Ani svätec a spravodlivý nemôže vystúpiť vyššie než ono najsvätejšie, čo sídli v každom z nás. Práve tak nemôže zlý a slabý padnúť hlbšie, než ono najnižšie, čo leží v nás.
Ak upadne jeden z vás, potom upadne pre výstrahu pre tých, ktorí idú za ním, aby ich upozornil na kameň, o ktorý zakopol.
* O Bohu. Väčšina nábožensky založených ľudí hovorí o Bohu, ako keby bol mužského rodu. Pre mňa však je rovnako matkou ako otcom. On je oboje, otec i matka zároveň. Žena je materské božstvo. K otcovskému božstvu možno dospieť rozumom alebo darom predstavivosti. Ale k materskému božstvu je možné dospieť iba srdcom – prostredníctvom lásky. Láska je posvätné víno, prúdiace zo sŕdc bohov, ktorí ho vlievajú do sŕdc ľudí.
* O žene. Ženy mi otvorili okná mojich očí a brány mojej duše. Keby nebolo matky, sestry, priateľky, ďalej by som spal ako tí, ktorí svojim chrápaním hľadajú kľud sveta.
Spisovatelia a básnici sa snažia pochopiť pravdu o žene. A predsa až dodnes nikdy neporozumeli jej srdcu, lebo ju vidia cez opar žiadostivosti a vnímajú iba tvary jej tela. Alebo na ňu pozerajú cez zväčšovacie sklo zloby a nenachádzajú nič okrem slabosti a pokornosti.
* Podstata ženy sa pohybuje medzi láskou a smútkom, medzi súcitom a obetovaním sa, medzi Aštartou sediacou na svojom tróne a Máriou, stojacou pod krížom. Muž si kupuje slávu, veľkosť a uznanie, ale žena je tou, ktorá za to platí.
* O deťoch. Vaše deti nie sú vašimi deťmi. Sú to synovia a dcéry života, túžiaceho po sebe samom. Prichádzajú skrze vás a napriek tomu nie z vás. A hoci sú u vás, predsa vám nepatria.
Môžete im dávať svoju lásku, nie však svoje myšlienky. Lebo ony majú svoje vlastné myšlienky.
Môžete ubytovať ich telo, nie však ich dušu. lebo ich duša prebýva v dome zajtrajška, do ktorého vy nemôžete vstúpiť, dokonca ani vo svojich snoch.
Smiete sa snažiť byť ako ony, ale neusilujte sa o to, aby sa ony pripodobnili vám. Lebo život sa nevracia, ani nezotrváva u včerajška.
Vy ste luky, z ktorých sú vaše deti vystreľované ako živé šípy. Strieľajúci vidí znamenia na cestičke nekonečna a On vás ohýba vlastnou mocou, aby Jeho šípy leteli rýchlo a ďaleko. Kiež by sa napínanie luku rukou Strelca stalo vašou radosťou. Lebo ako On miluje letiaci šíp, tak miluje tiež luk, zostávajúci v Jeho dlani.
* Mládež má krídla, ktorých perím je poézia a ktorých nervami je fantázia. Nimi sú vynášané nahor – cez mraky; život, ktorý odtiaľ pozorujú, sa im javí ako žiarivý a trblietavý vo farbách dúhy a počujú, ako život spieva zvučné hrdinské piesne.
Netrvá však dlho a tieto krídla z poézie a fantázie sú v silných búrkach polámané a potrhané. Ich nositelia sa zrútia do sveta reality. Tento svet je prazvláštne zrkadlo, v ktorom sa človek vidí zmenšene a opotrebovane.
IV. Vaše srdce v tichosti pozná tajomstvo dní a nocí
* Príde niekedy deň, keď sa príroda stane človeku učiteľkou, ľudskosť knihou a život školou?
* O pravde. Boh stvoril mnoho dverí, vedúcich k pravde a otvára ich všetkým, ktorí na ne zaklopú rukami viery.
* Pravda je ako všetky krásne a dobré veci na tomto svete: jej účinky sa odhaľujú iba tomu, kto vycítil nemilosrdnosť falošnosti a pokrytectva.
* Mnohí učitelia sú ako okenné tabule. Cez sklo vidíme pravdu, ale oddeľuje nás od skutočnosti.
* O kráse. Krása má v sebe nebeskú reč, ktorá prevyšuje hlásky, tvorené našimi perami; je to večná reč, ktorá v sebe zjednocuje všetky ľudské reči a pretavuje ich do hlbokého, bezhlasého pocitu, práve tak, ako tiché jazero priťahuje veselé piesne potokov a riek a premieňa ich vo svojich hlbinách vo večné mlčanie. Krása je tajomstvo, ktorému náš duch rozumie, na ktorom sa osviežuje a pod dojmom ktorého sa rozvíja. Naše mlčanie sa váhavo a tápavo pokúša určiť krásu a zmocniť sa jej slovami, bez toho, aby sme to niekedy dokázali. Skrytá oku je krása prítomná vo vlnivom chvení, ktoré prúdi medzi citom pozorujúceho a pozorovaného. Pravá krása sa zviditeľňuje v lúčoch, ktoré prenikajú z najsvätejšieho vnútra duše. Jej žiara vyžaruje z toho najvnútornejšieho, rovnako ako sa vlieva život z najhlbšieho zrna do kvetín a kvetov a prepožičiava im farebnosť a vôňu.
* Krása žiari jasnejšie v srdci toho, kto po nej túži, ako v očiach toho, kto ju vidí.
* O múdrosti. Nikto vám nemôže ozrejmiť niečo, čo už nespočíva v driemajúcom šere vášho poznania.
* Človek, ktorého srdce je zovreté a ktorého myšlienkový svet je obmedzený, má sklon dávať v živote prednosť takým veciam, ktoré sú práve tak ohraničené. Lebo ten, kto je slabozraký, nedohliadne ďalej než na lakeť cesty, ktorá leží pred ním, a zo steny, o ktorú sa opiera, vníma iba piaď.
* Nepatrné vedomosti, ktoré sú účinne využívané, sú nekonečne cennejšie ako veľké znalosti, ktoré ležia ladom.
* S múdrosťou, ktorá nepozná slzy, s filozofiou, ktorá sa nedokáže smiať a s veľkosťou, ktorá sa neskloní pred deťmi, nechcem mať nič spoločné.
* Pociťovať zmätok – to je začiatok pravého poznania.
* Ak sa niekto chce stať učiteľom ľudstva, mal by začať sám u seba. Mal by najprv učiť vlastným príkladom a až potom svojím slovom. Lebo kto sám seba vychováva a sám sa mení k lepšiemu, zaslúži si našu úctu a rešpekt viac ako ten, kto poučuje ostatných a druhých by chcel obrátiť k lepšiemu.
* Rozum a vášeň sú kormidlom a plachtami vašej duše, plaviacej sa po mori.
Ak sa zničia plachty alebo kormidlo, môžete sa už iba zmietať sem a tam a nechať sa unášať, alebo budete nútení ustrnúť na šírom mori. Lebo rozum, kde vládne sám, je obmedzujúcou silou; a vášeň, ak nemá strážcu, je plameňom, ktorý spáli sám seba.
Preto by mala duša rozplameniť váš rozum až k výšinám vášne, aby sa rozospieval. A kiež by vašu vášeň riadil rozum, aby táto vášeň prežila svoje každodenné znovuzrodenie a ako vták Fénix povstala z vlastného popola.
* O tajomstvách. Večná pravda často používa tajuplnú reč. Duša a príroda sa spolu zhovárajú, zatiaľ čo človek stojí stranou, nemý a zmätený.
* V spánku rozkvitáte a zatiaľ čo spíte, žijete svoj bohatší život. Často premýšľate a hovoríte o noci ako o dobe odpočinku, avšak v skutočnosti je noc dobou hľadania a nachádzania. Deň vám dáva silu k poznaniu a učí vaše ruky umeniu prijímať; je to však noc, ktorá vás uvádza do klenotnice života. Slnko učí všetkej zbehlosti, ako smerovať ku svetlu, ale je to noc, ktorá všetko pozdvihuje ku hviezdam...
* Dôvera je oázou srdca; karavána myslenia však do nej nikdy nedospeje.
* O umení. Poézia je najsvätejším poľudštením úsmevu. Poézia je dych, ktorý osušuje všetky slzy. Poézia je duch, ktorý prebýva v duši, je vyživovaný srdcom a jeho vínom je náklonnosť. Poézia, ktorá kráča v inej podobe, je iba falošný Mesiáš.
* Mnohí veria, že úlohou umenia je jednoducho zobraziť prírodu. Príroda je však príliš veľkolepá a príliš jemná, než aby ju bolo možné úspešne napodobniť. Žiadny umelec nie je nikdy schopný verne napodobniť hoci ten najnepatrnejší výtvor prírody alebo niektorý z jej zázrakov. A okrem toho: aký zisk prinesie napodobňovanie prírody, keď je voľne prístupná všetkým, ktorí ju dokážu vidieť a počuť? 
Omnoho skôr spočíva úloha umenia v porozumení prírode. Umenie by malo odhaliť zmysel prírody tým, ktorí nie sú schopní ju porozumieť. Ide o to zobraziť dušu stromu, nie vonkajšiu podobu stromu, obťažkaného plodmi. Ide o to odhaliť vedomie mora a nie spodobniť ktoviekoľko spenených vĺn, alebo záľahu blankytnej vody. Poslaním umenia je vyzdvihnúť ono neznáme z toho, čo je známe až príliš.
* Básnictvo nie je názor, ktorý sa dá vyjadriť. Je to spev, ktorý sa rinie z krvácajúcej rany, alebo zo smejúcich sa úst.
* Básnictvo je múdrosť, okúzľujúca srdce. Múdrosť je básnictvo, spievajúce v srdci. Keby sme mohli uchvátiť srdce človeka a zároveň sa rozospievať v jeho duši, potom by sme opravdu žili v tieni Boha.
V. Ako semeno, ktoré rozlomí šupku
* O túžbe. Kto vidí svoje skutočné vnútro, vidí súčasne pravdu o opravdivom živote, o sebe samom, všetkom ľudstve a o všetkých veciach.
* V hlbinách vášho dúfania a chcenia spočíva mlčiace poznanie o onom svete, o večnosti. A podobné semenu, spiacemu pod snehom, sní vaše srdce o jari. Verte svojim snom, lebo v nich je skrytá brána k večnosti.
* Význam človeka nespočíva v tom, čo dosiahol, ale skôr v tom, čo túži dosiahnuť.
* O osamelosti. Osamelosť má mäkké hodvábne ruky, avšak silnými prstami stisne srdce tak, že sa až zachveje žiaľom. Osamelosť je spoločníkom bolesti, ale tiež družkou duchovného rastu. 
* Hľadal som osamotenie, lebo v ňom je plnosť života pre ducha, pre dušu a pre telo.
* Veľká pravda, ktorá naplňuje prírodu sa neodovzdáva prostredníctvom ľudskej reči, od jedného k druhému. Pravda dáva prednosť tichu, aby zdelila svoje posolstvo milujúcim dušiam.
* Mlčal som, lebo hlboký, bezmedzný pocit je olupovaný o svoju všetko zahŕňajúcu silu, ak sa ho pokúšame vyjadriť obmedzenými, nedostačujúcimi slovami.
*  O zvnútornenosti. Modlíte sa vo svojej biede a núdzi. Kiež by ste sa tiež modlili, keď budete plní radosti a v dňoch hojnosti... 
Lebo ak by ste mali vstúpiť do chrámu iba preto, aby ste prosili, nebude vám vyhovené. A keby ste do neho vstúpili, aby ste sa pokorili, nebudete povznesení. Alebo ak by ste do neho vstúpili, aby ste prosili o blaho pre druhých, nebudete vypočutí.
Postačuje, že vstupujete do neviditeľného chrámu. Nemôžem vás učiť, ako sa máte modliť slovami. Boh nenačúva vašim slovám, lebo by ich sám vyslovoval vašimi ústami. A keď budete načúvať v tichu noci, potom Ho začujete prevravieť vo svojom mlčaní:
„Otče náš, ktorý si naše okrídlené ja, kiež je  v nás Tvoja vôľa,
Tvoje prianie nech nám je dopriate,
Tvoja moc nech v nás zmení naše noci, ktoré sú Tvoje na dni, ktoré Ti tiež patria,
Nemôžeme Ťa o nič prosiť, lebo Ty vieš, čo nám je treba ešte skôr, než sa o tom v nás zrodilo povedomie,
Lebo Ty si nám potrebou; a keď nám dávaš viac zo seba, tak nám dávaš všetko.“
* Skutočne veriaci človek vidí svojím duchovným zrakom to, čo povrchný pozorovateľ nemôže vidieť očami svojej hlavy. Myslením svojho srdca pochopia veriaci veci, ktorým nemôže porozumieť ten, kto skúma záležitosti len zvonku a pomocou náročných a  naučených postupov.
* O bolesti. Bolesť značí lámanie šupky, ktorá zviera vaše poznanie. Tak ako musí prasknúť kôstka plodu, aby sa jeho srdce mohlo vystaviť slnku, práve tak by ste mali i vy prežiť vlastnú bolesť.
A keby ste mohli živo udržať vo svojich srdciach údiv nad každodennými zázrakmi života, potom by sa bolesť nezdala menej podivuhodná ako rozkoš.
Mnohé z vašich bolestí ste si zvolili sami. A to je horúci nápoj, ktorým lekár vo vás lieči vaše nemocné vnútro. Preto dôverujte lekárovi a vypite jeho medecínu mlčky a v pokoji. Lebo jeho ruka, nech je akokoľvek ťažká, je riadená jemnou rukou Neviditeľného.
* Naše srdce sa svojimi rôznorodými citmi podobá cédru s rôznymi vetvami. Ak je céder olúpený o niektorú silnú vetvu, trpí tým, ale nezahynie preto, lebo napriami všetky životné sily do susednej vetve, aby rástla a vyrážala nahor, a namiesto chýbajúcej vetve si vytvorí nové, zelené a šťavnaté vetvičky.
* Vaša radosť je žiaľ, zbavený masky. A ten istý prameň, z ktorého prýšti váš smiech, býva často naplnený vašimi slzami. Čím hlbšie sa žiaľ zavŕtava do vášho vnútra, tým viac radosti ste schopní do neho pojať.
Niektorí hovoria: “Radosť je väčšia ako žiaľ.“ a iní hovoria: “Nie, žiaľ je väčší ako radosť“. Ale ja vám hovorím: oboje je neoddeliteľné... Skutočne, ste zavesení medzi žiaľom a radosťou ako misky váh. Len ak ste prázdni, môžete dosiahnuť kľud a vyrovnanosť.
*Milovať život uprostred bolestí, znamená dôverne poznať najvnútornejšie tajomstvá života.
* Hmotné veci človeka zabíjajú, bez toho, aby to pociťoval. Láska ho prebúdza oživujúcou bolesťou.
* O zármutku. Tak tomu bolo vždy, že láska nepozná svoju vlastnú hĺbku až do hodiny rozchodu.
* Slzy očisťujú dušu od plameňa nenávisti a učia ľudí zdieľať bolesť tých, ktorí majú zlomené srdce. Sú to slzy muža z Nazaretu.
* Môžeš zabudnúť na toho, s kým si sa smial, ale nie na toho, s kým si plakal.
* Oplakávať to, čo nemožno vrátiť, patrí k najhorším slabostiam človeka.
* Koho znovu nezrodili smútok a zúfalstvo a koho láska nevložila do kolísky snov, ten zostáva nepopísaným bielym listom v knihe života.
Z knihy výberu textov Chálila Džibrána:
Slova jako ranní červánky, Vyšehrad 2000, 
vybral a preložil V. Oravský, august 2007.